Sa vaevu kasutad sotsiaalmeediat ning kui ükskord kogemata postitasid pildi endast, siis kahvatasid õudusest ning kustutasid selle koheselt. Kuid pärast kaht klaasi veini tundub sulle, et sinus on peidus tõeline suunamudija. Issand, kas need inimesed võiksid ennast juba liigutada, et sa saaksid parema valgustusega kohas seista? Ning jah, kuigi sa oled restos, kuhu keegi vabast tahtest ei tuleks ning selle sisustus on maitsetu, siis üritad sa ikkagi jõulukaunistustest ja päkapikumütsidest parima pildi saada. Teine variant samast kolleegist eeldab, et piltide tegemise asemel sa näitad neid ning nii ongi 3/5 kontorist peo lõpuks näinud seda eriti nunnud pilti su kassist magamas.
«Äge, neil on lauatenniselaud!» Niipea kui su kontorinaaber on selle lausega lagedale tulnud, tunned, kuidas sul hakkab süda kiiremini lööma ning adrenaliinitase veres tõuseb. Sinu sisemine deemon avaldab ennast ning veerandtunni möödudes higistad sa juba oma pükskostüümis ning peagi võidad kaaslast 21-0. Siis proovid korraga mängida kahe kolleegi vastu. Viimane asi, mida peost mäletad, on ilmselt see, kui seisad pinksilaual, karjudes «Ma võin teid kõiki korraga ka võita! Kus on ülemus, ma tahan tema vastu mängida!».
Sa ei muutu järelpeoloomaks, sest oled kõige rohkem purjus. Oh ei! Sa oled terve õhtu vaeva näinud, et hoida täpselt kalkuleeritud joobeastet, sest sa soovid, et pidu kestaks igavesti. Miks ometi? Ehk elad sa äärelinnas ega satu seetõttu tihti üritustele? Ehk on sul salajased tunded mõne kolleegi vastu? Motiivist olenemata oled sa kõigile umbes kolm korda öelnud, kuhu ja millal edasi minnakse. Ei, see pole ametlik järelpidu. See on kõigest iiri pubi, mis asub rongipeatuse lähedal.